35 



Sonehus maritimus, som växer öfver fem meter från rost- 

 bärande Juncus Gerardi. Flera i naturen gjorda obser- 

 vationer synas tala för, att sporidierna af Puccinia ses^ 

 silis icke förmå inficiera Convallaria, Paris och Majanthe- 

 mum, som växa öfver tjugo meter från rostbärande 

 Phalaris-exempl&r, och Puccinia vaginatce verkar knap- 

 past smittande på 5 — 10 meters afstånd. Det samma sy- 

 nes äfven förhållandet vara med Puccinia uliginosa och 

 P. paludosa m. fl. arter. 



Det ofvan sagda bör dock icke tagas absolut, utan 

 är att förstås så, att en tydlig och stark eller öfverhuf- 

 vudtaget synlig infektion af de nämnda arternas värd- 

 växter icke inträder på längre afstånd. Enstaka spo- 

 ridier resp. aecidiesporer kunna troligen och äfven sä- 

 kert af vinden föras betydligt längre och framkalla då 

 på växter, som numera helt naturligt befinna sig utom 

 observationsområdet, infektion. 



För vissa rostarter är det bevisadt, att sporerna 

 kunna med vindens tillhjälp föras tämligen långt. Så 

 föras till ex. aecidiesporerna af Gymnosporangium clava- 

 riœforme omkring 2,5 km. Detta är vid Evo iakttaget af 

 förf. och iakttagelsen har sin fulla bevisande kraft på 

 en dylik ort, hvarest hvarje Cratœgus-individs läge är 

 kändt. Sporidierna af Chrysomyxa Ledi och Chr. cor- 

 ruscans föras säkerligen ganska långt af vinden, hvilket 

 framgår däraf, att de stiga åtminstone 50 meter eller 

 mera högt upp i luften. Detta bevisas helt enkelt där- 

 igenom, att svamparnas aecidier förekomma i topparna 

 af resliga granar, som växa på rätt betydliga höjder, 

 vid hvilkas fot Ledum förekommer. Att detta uppsti- 

 gande i synnerhet af Chrysomyxa Ledi's sporidier är yt- 

 terst allmänt, visar svampens kolossala förekomst i top- 



