86 



parna af resliga granar öfver hela mellersta och norra 

 delarna af området. Då sporidierna en gång förmå höja 

 sig med vindens tillhjälp så pass högt, måste man med- 

 gifva, att de med största lätthet af starkare vindar från 

 en sådan höjd kunna föras och spridas rent af miltals 

 i horisontal riktning. 



Om vi alltså också måste anse luftströmningarna 

 som mycket viktiga för rostsvamparnas spridning (se 

 härom äfven Klebahn ; Die wirtswechselnden Rostpilze !) 

 så kunna vi dock knappast antaga, att svamparna på 

 detta sätt spridas öfver snart sagdt obegränsade area- 

 ler. I sådant fall borde vi nämligen finna dem vara 

 kosmopoliter i ordets vidsträckta bemärkelse, och arterna 

 skulle nödtvunget böra uppträda med betydligt högre 

 frekvens i de trakter, hvarest deras värdväxter rikli- 

 gare uppträda. Att detta i själfva verket icke als är 

 fallet är emellertid en allmänt känd sak. Frånsedt vissa 

 synnerligen allmänna och i största ymnighet förekom- 

 mande arter äro de flesta rostsvampar nästan strängt 

 lokaliserade och i regeln inskränkta till mycket skarpt 

 begränsade fyndorter. Detta gäller i synnerhet alla 

 Mikro- och Lepto-former, h vilka kunna sprida sig 

 endast med tillhjälp af sporidierna, och det samma synes 

 förhållandet äfven vara med ett stort antal heteröciska 

 arter, framför allt med de ofvan nämnda Puccinia Moli- 

 niœ, P. uliginosa, P. paludosa, P. sessilis, P. Junci etc., 

 hvilka producera uredosporer endast i mindre mängd. 



Skulle rostsvamparnas liksom äfven öfriga strängt 

 parasitiska svampars utbredning vara närmare känd, 

 skulle denna kunskap säkerligen gifva oss en värdefull 

 fingervisning bland annat om de vägar, på hvilka deras 

 värdväxter invandrat från angränsande trakter och om 



