43 



nen på Åland, vid Laha i Pornainen (Nylandia), 

 Mustiala (Tavastia australis), Onega strand (Ka- 

 relia olonetsensis) och Vorsogor vid Hvita haf- 

 vets södra strand. Det kan väl icke falla någon in att 

 påstå, att svampen från mellersta Europas bergstrakter 

 genom ascidiesporinfektion med vindens tillhjälp spridt 

 sig ända till Hvita hafvet. Däremot kan det vara möj- 

 ligt, att parasiten under en lång tidrymd från mellersta 

 Europa vandrat förmedels upprepade uredoinfektioner 

 på sina ofvan anförda många och allmänt förekommande 

 värdväxter småningom emot norr. SA'ampens egendom- 

 liga utbredning hos oss kunde kanske äfven gifva an- 

 ledning till frågan, om icke Abies under någon tid haft 

 en större spridning än nu och om icke MeJanijjsoreUa 

 Caryopliyllacearum på sina yttersta ståndorter kunde 

 uppfattas som en relikt af en fordomtida egen flora. 

 Lika intressant som ofvan behandlade art är Me- 

 lampsoridium betulinum. hvilken enligt Kleb ahn s försök 

 utbildar sina aecidier på Larix. Den kolossala ymnighet, 

 i hvilken denna svamp årligen uppträder inom vårt om- 

 råde och i synnerhet på Betula nana, synes trotsa hvarje 

 antagande, att svampen skulle utbilda sina aecidier på 

 Larix. Då teleutosporer årligen utbildas i alldeles otro- 

 liga massor, borde de inom området förekommande od- 

 lade lärkträden (Larix) vara alldeles öfversållade med 

 aecidier. Detta är dock aldrig fallet inom vårt 

 område. Detta faktum synes — åtminstone så mycket 

 man nu kan öfverblicka förhållandet — tydligen tala 

 för, att Melampsoridium betulinum i norra Europa ej är 

 identisk med den form, som Kleb ahn råkat kultivera. 

 Intressant är förhållandet äfven däri, att det visar, att 

 icke ens rostsvampar, som förekomma på de högsta 



