66 



ligare samt till antalet något flera, 5 — 8, sällan 9. Pa- 

 ralyser saknas. 



Te 1 eu t o-hopar och sporer som hos Uromyces Poœ. De 

 förra äfven här ofta sammansatta af mikrohopar, som 



omgifvas af korta, bruna, oregelbundet utbildade hyf- 

 element eller parafyser. — Heteröcisk på 



I. Ranunculus polyanthemus L. — Ta. Mustiala : 

 Karsten samt 27 / 5 97 : J. I. L. — iEcidiet är att betraktas 

 som rätt sällsynt. 



II. -f- III. Dactylis glomerata L. — Al. Mariehamn: 

 G. Lagerheim. — N. Järvenpää, 02 : J. I. L. — lic. Uusi- 

 kirkko, II. -f III. s / 8 85: Gobi & Tranzsch. 1. c. — On. 

 Kiischi, V 9 98: J. I. L. 



Arten utbildar sina aecidier enligt uppgifter äfven 

 på Ranunculus kulbosus, R. repens och R. acer. Det är 

 därför möjligt, att några af de under Uromyces Poœ 

 anförda aecidierna kunna höra till denna art. 



Anm. En del författare angifva parafyser som 

 förekommande hos Uromyces Dactylidis i uredohoparna. 

 Hos det finska materialet saknas dylika dock. Möjligt 

 är att uredosporernas skaft, hvilka efter sporernas af- 

 fallande stundom knappt märkbart tillsvälla i spetsen, 

 blifvit uppfattade som parafyser. — Uromyces Poœ och 

 Urom. Dactylidis hafva uppfattats som biologiska arter. En- 

 ligt de olikheter, som förefinnas mellan arternas uredofor- 

 mer, äro de dock att anses som äfven morfologiskt skilda. 



4. Uromyces Festucae (DC.) Sydow 



Uredineen no 1356. 



Syn. Uredo Festucœ De C and olle Fl. Franc. VI, 

 p. 82 (1815). 



Uredo -hopar små, elliptiska, strängt epiphylla ut- 



