71 



på sistnämnda orter är värdväxlande, utbilda sina aeci- 

 dier på någon annan till Compositernas familj hörande 

 värd (T ranz sch el 1. c. p. 7), och är det således i alla 

 fall att förutse, att arten — eller kanske rättare des 

 östliga, biologiska form — med tiden blir funnen i de 

 östra delarna af vårt område. 



* Uromyces Lilii (Link) Fuckel 



Symb. Myc. Nachtr. III, p. 16 (1875). 



Pyknider i smärre grupper bland aecidierna, till 

 0,3 mm i diam., rödbruna. 



iE ci di er spridda, insänkta, af epidermis täckta, blås- 

 formiga, något ellipsoidiska, gula. Pseudoperidiet knappt 

 synligt. Dess celler oregelbundet anordnade, något olika 

 stora, + plattadt kubiska med mycket fint punktvårtig 

 membran. Sporer rundade, 20 — 32 p i diam., med gul- 

 aktig, punktvårtig membran. 



T el eut o-hopar + af långa, först länge täckta af den 

 gråskimrande öfverhuden, senare bara, svartbruna, pul- 

 verulenta. Sporer ellipsoidiska, rundade, 28 — 42 ,u långa, 

 20 — 30 fi tjocka. Membran brun, försedd med längs- 

 gående låga veck eller radställda, aflånga vårtor, ofvan 

 den toppställda groddporen försedd med en liten, half- 

 klotformig, hyalin papill. Skaft färglöst, tätt under spo- 

 ren lätt afbristande. — På blad af 



Lilium-arter och Fritillaria meleagris L. 



Torde kunna införas genom frö- och blomster- 

 handlare. 



* Uromyces Scillarum (Grev.) Léveillé 



i Ann. Se. Nat. ser. 3, tom. 8, p. 376 (1847). — Saccardo 

 Sylloge VII, p. 567. 



