75 



ter (Beiträge zur Biologie der Pflanzen, Band III, p. 

 64) tili Uromyces Poce. Möjligt är att på Ficaria tvenne, 

 till det yttre lika aecidieformer förekomma. 



7. Uromyces Acetosae Schröter 



i Rabenhörst Fungi europ. exs.n:o 2080 (1876). — Sac- 

 cardo Sylloge VII, p. 537. — Karst, p. p. Rost- & Brandsv. 

 p. 70. 



Syn. Uromyces Rumicum Karst, p. p. Myc. Fenn. IV, 

 p. 15. Uredo Rumicum Karst, p. p. Enumeratio, p. 220. 



Pyknider gulaktiga, uppträdande i små grupper. 



iE c i di er vanligen hypophylla på purpurfärgade, 

 rundade fläckar, tätt gyttrade. Pseudoperidiet kort, 

 skålformigt, med i flera, tämligen breda flikar klufven, 

 tillbakaböjd kant. Dess celler tämligen regelmässigt ku- 

 biska, ordnade i tydliga rader, omkr. 20 ,« långa, breda 

 och höga. Membran färglös och tämligen likformigt så 

 starkt förtjockad, att cellhåligheten blir högst en tredje- 

 del af cellens höjd. Yttre väggar med fin tvärstrimmig- 

 het; inre väggar med rätt fina punktvårtor, vid lägre 

 inställning visa väggarna en nrycket fin strimmighet. Spo- 

 rer polygonalt rundade, med färglös, mycket tunn och 

 synnerligen fint punktvårtig membran, 20 — 28 ^ i diam. 



Uredo- hopar vanligen epiphylla på purpurfärgade, 

 rundade fläckar, spridda eller ringformigt anordnade, 

 runda, små, bruna. Sporer 20 — 25 fi långa, 18 — 22 /j 

 tjocka, ellipsoidiska. Groddporer 3. Membran gulbrun, 

 tämligen kraftigt utvecklad, of van groddporerna ej upp- 

 svällande, likformigt försedd med ytterst tätt ställ da, 

 s} r nnerligen små, punktformiga vårtor. 



Teleuto-hopar som hos uredoformen, men svart- 



