78 



9. Lromyces Polygoni Pers. Fuekel 



Symb. Myc. p. 64 (1869). — Saccardo VIL p. 53:3. — 



Karst. Rost- & Brands v. p. 71; Gobi & Tranzseh. 

 Die Bostp. St Petersburg etc. p. 73. 



Syn. Ura\ < es Pi ■ : v-Avieulariœ Karst. Myc. Fenn. 

 IV. p. 12. Puccini \A iriœ Karst. Notiser ur Sällskap, 



pro Fauna et Flora Fenn. Förh. ny ser. h. 8, p. 266. 

 Uredo Polygons ram Karst. 1. c. p. 267 och Enumeratio, 

 p. 222. 



Pyknider gyttrade eller ofta spridda bland aecidie- 

 skålarna, rundade, till 90 u höga och tjocka, vanligen 

 fyllda af sterigmerna, niynningshyfer långa. 



jEcidier gyttrade, oftast hypophylla på blekare, 

 gulaktiga eller violetta fläckar. Pseudoperidiet skålfor- 

 migt med finsargad kant. Dess celler oregelbundet an- 

 ordnade, oregelbundet kubiska, vanligen 20 — 30 ft långa, 

 15 — 25 ft breda, icke eller knappt täckande h varan dra. 

 Yttre väggar till 8 u förtjockade, finstrimmade, inre 

 väggar tätt vårtiga, betydligt tunnare (2 — 3 ft >. Sporer 

 polygonala rundade, ellipsoi diska. Ii — 24 ft i diam., med 

 hyalin, tätt och fint punktvartig membran. 



Fre do -hopar små. rundade, — spridda eller grup- 

 perade, ljusbruna. Sporer 18 — 26 u i diam., rundade. 

 Groddporer 3 — i. Membran ljusgul likformigt utveck- 

 lad, omkr. 2,s ft tjock, mycket tätt och regelbundet vac- 

 kert finvårtig, ofvan groddporerna först efter energiskt 

 kokande i mjölksyra uppsvällande till en nästan punkt- 

 förmig, äfven vårtig, färglös papill. 



Teleuto-hopar som hos uredof ormen, men större, 

 mera sarnmanflytande | isynnerhet på stammen ), först af 

 epidermis täckta, senare bara, kompakta, svartbruna. 



