100 



rika, synes stå betydligt närmar Ü fees Trifoüi-f 



tis än Crom. Trifolii. Eget är att teleutohoparna h< - 

 två förstnämnda arterna utvecklas tidigt och rikligt samt 

 hafva samma ställning (sidonervernas riktning) på bladen, 

 samt samma form och storlek. Teleutosporerna h< - 

 båda arterna kan förf. icke morf ologiskt skilja från 

 hvaranclra. Om också teleutosporerna hos Urm 

 nor äro mindre, än hvad de vanligen äro hos Ur:,,-. Tri- 

 - . så uppträder den senare arten stundom 



dock i rätt pygmé-artad form. (Jfr Urom. Trifolii-re- 

 pentis exemplaren från Im.1). 



Från hvarandra skiljas de dock därigenom, att Urom. 

 linor, har betydligt kraftigare (10 p) utvecklade ytter- 

 väggar hos psendoperidiecellerna än Urom. Trij: - - 

 perdis (4— •:> u). Dessutom är den sistnämnda arten för- 

 sedd med oredosporer, hvilka hos den senare icke komma 

 till utveckling. 



21. Iromyces Pisi-sativi (Pers.) 



Syn. Uromyct-s Pisi Schröter i Hedwigia 1S75, p. 98; 

 Sac c ar do Sylloge VII p. 542: Kleb. Die-wirtsw. Rostp. 



p. 330. — K ar s t. Myc. Fenn. IV, p. 16, Rost- & Brandsv. 

 p. 63. Cœoïivi , ,'■_: ;sum Karst. Fungi Fenn. exSu 

 n:o 296. 



Pyknider och JE ci dier — se anmärkningen 



lägre ned! 



Ur e do -hopar vanligen amphigena, strödda eller 

 ringformigt ordnade kring en centralt belägen sporhop, 

 rundade, tämligen små. bruna. Sporer 20 — 25 /./ i dia- 

 meter, rundade, ellipsoidiska. Groddporer 3 — 5. Mem- 



