107 



som förekomma likformigt spridda bland teleutohoparna 

 och åtföljas icke af pyknider. De skilja sig från de af 

 Porstkonduktör Montell funna (primära) aecidierna, 

 som öf verensstämma med Winters (1. c.) beskrifning, 

 genom sina pseudoperidieceller, hvilkas yttre och inre 

 väggar äro nästan lika tjocka. 



24. Uromyces Ervi (Wallr.) Plowright 



British Uredineœ p. 140 (1889). 



Pyknider? 



iE c i di er ensamma, spridda eller samlade, 2 — 10 till 

 antal, i små grupper, oftast hypophylla. Pseudoperidiet 

 skålformigt, med kort, flikad och något tillbakaböjd kant. 

 Dess celler regelbundet radvis anordnade, rektangulära, 

 omkr. 16 — 22 [i, långa, 15 [i breda och knappt så djupa, 

 ej eller knappt täckande hvarandra, med till 6 /i tjock, 

 tvärstrimmig yttervägg och omkring hälften tunnare, 

 tätt och tydligt finvårtig inre \ägg. Sporer polygonalt 

 rundade, 15 — 23 [i långa, 14 — 18 [i tjocka. 



U redo- hopar föga utvecklade, först täckta af epi- 

 dermis, spridda, små, bruna. Sporer 18 — 24 fi i diam., 

 rundade — ellipsoidiska. Groddporer oftast 2, stundom 3. 

 Membran gulaktig, likformigt tjock (omkr. 2 fi\ något 

 glest besatt med fina taggar. 



Teleuto-hopar utvecklas snart af uredohoparna 

 eller skildt för sig och då till först täckta af epider- 

 mis, rundade — elliptiska, svartbruna. Sporer 16 — 26 

 /* långa, 15 — 20 fi tjocka, omvändt äggrunda — päron- 

 formiga — rundade. Groddpor toppställd, otydlig. 

 Membran dunkel, brun, i toppen starkt förtjockad (till 

 7 /t), glatt. Skaft kvarsittande, fast, gulaktigt eller brunt, 



