121 



Sporer 16—32 fi långa, 12—18 (i tjocka, omvändt ägg- 

 runda — päronformiga, i toppen försedda med en föga 

 framträdande groddpor, vanligen afrundade eller + trub- 

 bigt tillspetsade. Membran mörkbrun, glatt, upptill nå- 

 got förtjockad, med låg, kullrig, något ljusare papill. 

 Skaft af sporlängden, tämligen väl kvarsittande, upptill 

 något gulaktigt, för öfrigt färglöst. — På stamdelar och 

 blad af 



Scrophularia nodosa L. — N. Helsingfors, Alphyd- 

 dan, 9 / 8 00: J. IL. samt Meilans, I. 13 / 7 02 : Tranzschel. 

 — II. Uusikirkko, I. + III. 15 - 28 / 7 85: Gobi & Tranzsch. 1. c. 



Som värdar angifvas flera Scrophularia- och Ver- 

 bascum-arter (våra inhemska bland andra) samt Bhi- 

 nanthus major (! ?). Utbredd i Europa. 



iEcidiesporerna kunna enligt Diet el gifva upphof 

 åt nya aecidier. 



lo. Teleutosporer på Valerianacéer. 

 31. Uromyces Valerianae (Schum.) Fuckel 



Symb. Myc. p. 63 (1869). — Saccardo Sylloge VII, p. 

 536. — Karst, i Hedwigia 1896, p. 46. 



Pyknider gula, grupperade. 



iEcidier ordningslöst eller ringformigt tätt gytt- 

 rade, utan fläckbildning. Pseudoperidiet föga framträ- 

 dande, med sargad, tillbakaböjd, hvit kant. Dess celler 

 likformigt tjockväggiga ; inre väggar tätt staff ormigt 

 vårtiga. Sporer polygonala — rundade, 17— 24 fi i diam., 

 med tunn, gfint ehuru något olikformigt punktvårtig 

 membran. (Efter Edw. Fischer). 



