177 



glatt eller i toppen omkring groddporen med mycket 

 små, i membranen inneliggande gryn. Skaft fast, kvar- 

 sittande, svagt gulbrunt, upptill till 7 fi tjockt, 1 — 3,5 

 gånger så långt som sporen. Promycelier och sporidier 

 färglösa. — H eter ö ci sk på 



I. Mélampyrum pratense L. — KL Kirjavalahti, 

 Paksuniémi, 10 / 7 96 : K. H. Stenberg. — OL Muuromi, 18 / 7 

 98, ytterst sparsamt, mycket gamla: J. I. L. — Ta. Evo, 

 vid forstinstitutet, 05: J. I. L. 



Mélampyrum silvaticum L. — Ta. Evo, erhållna ge- 

 nom kultur : J. I. L. 



Mélampyrum nemorosum L. — 01. Muuromi, l8 / 7 98, 

 några få rester af gamla aecidier: J. I. L. 



II. + III. Molinia cœrulea (L.) Moench. — 01. Muu- 

 romi, 18 / 7 98 : J. I. L. — Ta. Evo, vid forstinstitutet vid 

 stranden af Alarautjärvi : J. I. L. 



De enligt litteraturuppgifter på Mélampyrum cri- 

 statum L. förekommande aecidierna torde säkerligen äfven 

 höra till denna art. 



Genom kulturförsök utförda af förf. om sommaren 

 1905 är sammanhörigheten mellan de upptagna spor- 

 formerna i båda riktningarna till fullo bevisad. — Svam- 

 pen synes vara vidt spridd i Europa. Från vårt om- 

 råde är den känd som synnerligen sällsynt (ytterst få 

 fyndorter, ehuru med riklig förekomst på fyndorterna). 

 Emedan den erforderliga värdkombinationen Melampyra 

 + Molinia cœrulea förekommer så godt som öfver hela 

 landet, kan det förutsättas, att svampen är mycket allmän- 

 nare, än livad man med vår nuvarande kännedom om 

 densamma vore böjd att antaga. Sporidiernas j^tterst 

 svaga spridningsförmåga (ett par meter enligt iakttagel- 

 ser vid Evo) torde dock sätta hinder i vägen för svam- 



12 



