217 



pyknider och aecidier på Bellis perennis L. {= JEcidium 

 Bellidis (DC.) Thüm.], hvarför arten rätteligen bör heta 

 Puceinia JEcidii-Bellidis [(DC.) Thüm.] Liro. 



iEcidie-formen har hos oss ingen betydelse för 

 svampens fortbestånd, emedan arten enligt förf:ns iaktta- 

 gelser gjorda på Åland och i Nyland öfvervintrar i sitt 

 uredostadium. Teleutosporerna synas öfverhufvudtaget 

 vara rätt sällsynta. Jfr. ofvan! Arten har vidsträckt 

 utbredning i Europa; förekommer äfven i N.- Amerika. 

 Se äfven sidan 33! 



* * Puceinia oblongata (Link) Winter 



Die Pilze I, p. 183 (1884). — Sydow Monogr. p. 646. 



Ure do -formen skild från föregående arts genom 

 smalt ellipsoidiska — päronformiga eller klubblika spo- 

 rer med tjock, ljusbrun, eller nästan hyalin, nästan glatt 

 eller endast i toppen svagt taggig membran och större 

 sporer, som mäta 32 — 44 y i längd och 12 — 15 p i tjock- 

 lek. (Enligt Edw. Fischer 28—52 fi långa, 14—18 fi 

 tjocka och utan groddporer.) 



Teleuto -formen lik den hos föregående art, men 

 sporerna upptill (enligt Winter) med 10 — 26 [x stark 

 membranförtjockning och 40 — 80 [i långa, 17 — 23 fi 

 tjocka. — Värdväxter de samma som hos föregående art 

 (Luzula). 



Arten, som har vidsträckt utbredning i Europa 

 (äfven Ryssland, Sverige) öfvervintrar ofta i sitt uredo- 

 stadium. Arten torde ursprungligen likt föregående art 

 — åtminstone ställvis — uppträda som värdväxlande. Den 

 borde kunna upptäckas hos oss. 



