392 



pucoinia. Står för öfrigt nära de inhemska Puccinia 

 Ptarmicœ på Achillea ptarmica, P. verruca på Centaurea 

 scabiosa och P. Cnici-oleracei på Cirsium-nvter, men synes 

 skilja sig från dessa genom betydligt mindre sporhopar, 

 hvilket dock möjligen betingas af det knappa utrymmet. 

 Kulturförsök med arten föreligga tills vidare icke. Från 

 den morfologiskt lika byggda, troligen collectiva Pucci- 

 nia Asteris på flera Aster-arter är den, enligt kulturför- 

 sök utförda af Plowright (British Uredineas p. 216), 

 biologiskt skild. — Svampens obetydlighet försvårar dess 

 upptäckande. 



1()8. Puccinia Ptarmicae Karsten 



Fungi Fenn. exs. n:o 999 (1870), Myc. Fenn. IV, p. 41, 

 Rost- & Brandsv. p. 62. — Sydow Monogr. p. 3. 



T eleu t o- hopar mest på bladens undre yta, stund- 

 om amphigena, små, punktformiga, tätt gyttrade på gul- 

 aktiga, till 1 — -2 cm långa fläckar och slutligen samman- 

 flytande till stora, rundade eller aflånga sporhopar, kom- 

 pakta, bruna eller svartbruna, slutligen genom de groende 

 sporerna liksom gråmjöliga. Sporer 34 — 55 fi långa, 

 15 — 25 (j, tjocka, klubblika, upptill + afrundade, nedtill 

 afsmalnande, på midten insnörda. Öfre groddpor topp- 

 ställd, den nedre vid skiljeväggen. Membran brun, glatt, 

 upptill starkt (5 — 10 /t*) förtjockad. Skaft upptill svagt 

 gulaktigt färgadt, tjockt, fast, ej affallande, ungefär af 

 sporens längd. Encelliga mesosporer förekomma ej säl- 

 lan. — På blad och stamdelar af 



Achillea ptarmica L. — Ab. Åbo, 13 / 8 80: H. Holl- 

 mén. — N. Helsingfors ; Mäntsälä ; Tuusula ; Pornainen ; 



