405 



lefvande barkväfnader. Vanligen åstadkommer parasi- 

 ten en tydligt märkbar uppsvallning af de angripna 

 stam- och grendelarna, hvilka i regeln dö efter några 

 års förlopp. Barren däremot lida knappast något als 

 af parasiten. De angripna barren dö icke efter det 

 sporhoparna lossnat och fallit af, utan bilda en brun- 

 färgad, af några cellskikt bestående lös korkväfnad, 

 som tillsluter såret. 



iEcidieformen anses vara skadlig i synnerhet för 

 getter. 



174. Gymnosporangium tremelloides R. Har tig 



Lehrbuch d. Baumkrankheiten 1882, p. 55. — Kleb. Die 

 wirtsw. Rostp. p. 349. — Gobi & Tranzsch. Die Rostp. 

 St. Petersburg etc. p. 98; Karst, i Hedwigia 1896, p. 46. 

 Syn. Gymnosporangium clavariœforme Karst, p. p. 

 Myc. Fenn. IV, p. 46. Bœstelia penicillata Karst, i Notiser 

 ur Sällskap, pro Fauna et Flora Fennica Förhandl. ny ser. 

 h. 8, p. 264, Fungi Fenn. exs. n:o 295. JEcidium peni- 

 cillatum Karst, p. p. Rost- & Brandsv. p. 86. 



Gymnosporangium penicillatum (O. F. Müller) Liro. 



Pyknider epiphylla, slutligen mörkbruna, spridda 

 på rödbruna fläckar, täckta af epidermis, runda eller 

 svagt linsformiga, till 150 ^ höga och 200 fj, tjocka. 



iE ci di er hypophylla, gyttrade på + oregelbundna 

 fläckar, + rörformiga, 1 — 3 mm långa, ljust brunaktiga. 

 Pseudoperidiet slutligen deladt ända till basen i talrika, 

 hvita, hårfina, + utåtböjda, senare affallande, af en cell- 

 räcka bestående flikar. Dess celler i rader med hvar- 



