458 



Anm. Svampens uppträdande på de två senast 

 anförda värdarna är ganska afvikande frän uppträd:. li- 

 det pä de öfriga Pirola-arterna. Pä Pirola rotundifolia 



etc. uppträder svampen med små, synnerligen tättstaende 

 uredo- och teleutohopar. Pä Pirola secunda och P. uni- 



flora åter äro sporhoparna betydligt större och få till 

 antalet. Att döma efter det olika utseende svampen 

 visar på sina resp. värdar, vore man benägen att an- 

 taga förekomsten af tvenne Chrysomyxa-arter. Då några 

 hållbara morfologiska olikheter icke kunnat påvisa.-, 

 torde dock olikheterna i svampens yttre uppträdande 

 betingas af de resp. värdväxternas olika egenskaper. 



I biologiskt afseende synes parasiten afvika från 

 samtliga hittills närmare undersökta rostsvampar, i det 

 att uredosporerna icke hafva förmåga att inficiera ut- 

 vecklade blad af sina värdväxter. Endast de klorofyll- 

 fria, unga, underjordiska stamspetsarna kunna inficieras. 

 Huru infectionen sker och hvilkendera sporformen för- 

 medlar densamma är tillsvidare okändt. Se äfven Liro 

 Kulturversuche etc. I, p. 19 och följ.! 



Rostrups uttalade förmodan (Bot. Centralbl. 1881, 

 p. 126) att arten skulle stå i genetiskt sammanhang med 

 Mcidium eonorum-Piceœ Reess har icke besannats. Förf. 

 har nämligen icke kunnat inficiera Pirola-avter med 

 sporer af iridium conorum-Piceœ (Liro Kulturversuche 

 etc. I, p. 16). Möjligt är att de nämnda aecidiesporerna 

 kunna inficiera endast underjordiska, unga växtdelar. 

 Svampens fortbestånd från år till år betryggas för öf- 

 rigt af ett flerårigt, i de unga, underjordiska växtde- 

 larna fortlef vande mycel (Liro 1. c. p. 21). — Svampen 

 bör hos oss eftersökas på sin värdväxt Pirola chlo- 

 rantha Sw. 



