476 



Uredo-hopar l ) hypophylla, vid rikligare uppträ- 

 dande amphigena, förekommande äfven på foderblad 

 och stjälkdelar, spridda eller + ringformigt grupperade 

 kring en eller några centralt belägna sporhopar, run- 

 dade, ofta något oregelbundna, af varierande storlek, i 

 allmänhet dock ganska små, gulröda, snart bleknande. 

 Sporer 28 — 30 /* långa, 12 — 20 fi tjocka, rundade — el- 

 lipsoidiska. Membran jämntjock (1 — l,a fi), likformigt 

 försedd med tätt ställda, små, men tydliga punktvårtor. 

 Groddporer osynliga. 



T el eu t o -hopar hypophylla, först gulaktiga, senare 

 nästan blodfärgade, vid torkning snart bleknande och 

 gulaktiga, tämligen små, likformigt spridda, vid starkare 

 förekomst täckande bladets hela undre yta. Sporer 70 

 — 110 [a. långa, 16 — 26 ^ tjocka. Membran tunn, hyalin, 

 upptill 18 — 20 fi tjock. — Heteröcisk på 



I. Pinus silvestris L. (barren). — Med utbredning 

 öfverallt, där kombinationen Pinus silvestris -+- Cam- 

 panula? är vanlig. 



II. + III. Campanula rotundifolia L. — Mycket all- 

 män, som det synes öfverallt, där värdväxten är all- 

 män. Känd från ett stort antal orter i Al. Ab. N. Ka. 

 II. St. Ta. Sa. Ka. Kl. 01. Oa. Tb. Kb. Sb. On. Kpocc. 



*) Magnus beskrifver och af bildar typiska parafyser hos 

 denna art (Ber. Deutsch. Bot. Ges. 1902, p. 334 och följ. samt tafl. 

 17, fig. 1, 2). Trots ifrigt letande har det icke lyckats förf. att på 

 finskt material finna parafyser. De yttersta mycelelementen i om- 

 kretsen af uredohoparna kunna stundom förete en starkare utveck- 

 ling, så att de få en aflägsen likhet med mycket primitiva parafy- 

 ser, men äfven dessa dela sig senare, bildande sporer, hvilka, som 

 det synes, stundom förblifva sterila. 



