517 



växten. Redan i början af augusti börja de starkast 

 angripna, gulfläckiga bladen affalla, på hvilka senare 

 teleutosporerna i stort antal komma till utveckling. 



Vaccinium vitis idœa L. — Svampen är äfven på 

 denna värdväxt mycket allmän, ehuru ej så ymnig som 

 på de två föregående värdväxterna. Från området är 

 den känd från flera orter i Al. Ab. N. Ka. IJc, St. Ta. 

 Sa, Kl. Ol. Oa. Tb. Sb. Kb. On. Kpocc. Kpor. (Kio) och 

 förekommer säkerligen öfver hela vårt område. I all- 

 mänhet uppmärksammar man svampen ej så lätt på lin- 

 gonris som på blåbärs- och odonris, därför att den först- 

 nämnda värdens fasta blad i regeln ej uppvisa gul- eller 

 rödfärgade fläckar (som de senare värdarnas blad), 

 utan smutsigt brunaktiga sådana. 



Af Karsten angifves svampen som knappt sällsynt 

 (Myc. Fenn. IV, p. 59) eller som tämligen allmän (Rost- 

 & Brandsv. p. 12) i Finland och Lappland, hvilket säker- 

 ligen är riktigt. 



Artens utveckling är ofullständigt känd. Osäkert 

 är det äfven, om den på Vaccinium uliginosum förekom- 

 mande formen verkligen är identisk med den på V. 

 myrtillus lefvande. Den förra formen har nämligen be- 

 tydligt större sporhopar än den senare. Cellerna, som 

 omgifva pseudoperidiemynningen, äro hos den förra 

 glatta; hos den senare äro de försedda med små, ofta 

 knappt märkbara vårtor eller taggar och erinra i detta 

 afseende om P. sparsum p. 520. Angående uredohopar- 

 nas utveckling må framhållas, att pseudoperidiet hos 

 formerna på Vaccinium idiginosum och V. myrtillus täc- 

 kas af epidermis, men hos formen på F. vitis idœa dess- 

 utom af det öfversta skiktet mesophyllceller. 



