52 



Hvad specielt M - idûim befulinum (1 



Kleb, beträffar, så bör följande egendomlighet hos arten 

 framhållas. Såsom i beskrifningen af uredoformer. 

 523) framhålles, förekomma bland de sporbildande hy- 



ferna — stundom få, stundom i större antal — egendom- 

 liga bildningar, som icke utbildas till sporer, mea som 

 icke heller likna de öfriga Melampsoréernas parafy- 

 ser. Det synes vara tydligt, att dessa bildningar äro 

 starkt reducerade paralyser, hvilka troligen under äldre 

 tidsperioder varit på normalt sätt utvecklade, men efter 

 ett fastare pseudoperidiums utveckling förlorat sin förra 

 biologiska betydelse 1 ) och numera förekomma endast 

 som rudiment. 



Af särskildt intresse är, att i Europa förekommer 

 en vidt utbredd och stundom i förödande mängd upp- 

 trädande Mdampsora, hos hvilken förekommer fullt ty- 

 piska, starkt utvecklade parafyser och på samma gång 

 ett fullt typiskt utveckladt — ehuru af mykologerna 

 hittills förbisedt — pseudoperidium. Denna art, som 

 numera allmänt benämnes Melampsora Larici-popuUna 

 Kleb., har äfven uredosporerna byggda på samma sätt, 

 som fallet är hos Melampsoridhim botulinum (Pers.) Kleb. 

 och Melampsoridium Garpini (Nees) enligt Fischer 1. c. 

 p. 515. Hos alla dessa arter äro nämligen uredospo- 

 rerna försedda med glest ställda taggar, hvilka saknas 

 i sporens topp. 



Hålla vi oss således endast till uredoformen. sä 

 måste dessa tre ofvan anförda arter obetingadt föras 

 till ett och samma släkte. I sin teleutoform visa de äf- 



i "vecielt som skydd emot torka (se Dietel Ceber die bio- 

 logische Bedeutung der Paraphysen etc. i Hedwigia 1902!). 



