527 



ven fullt öfverensstämmande karaktärer. Återstår såle- 

 des att granska deras aecidieformer. För Melampsori- 

 dium Carpini äro aeciclierna obekanta; för de båda öf- 

 riga arterna däremot kända. Det visar sig nu, att aeci- 

 dierna hos Melampsora Laricirpopulina enligt Kleb ann 

 äro uppbyggda enligt c ae o m a -typen, hos Melampsori- 

 cliam betulinwn åter äro de äkta aecidier. Huru denna, 

 som det synes skarpa olikhet i de båda, annars så yt- 

 terst nära förvandta arternas aecidieformer skall förstås, 

 kan icke för tillfället nöjaktigt förklaras. Möjligt är, 

 att aecidieformen hos Melampsora Larici-populina icke 

 blifvit i önskvärd grad undersökt, eller att den på Larix 

 iakttagna aecidieformen icke hör till Melampsoridium be- 

 tulinum utan har i de resp. försöken uppstått genom 

 infektion från främmande håll. 



Hvad våra inhemska Betida-artevs rostform beträf- 

 far, har förf. visat, att den icke synes bilda några aeci- 

 dier på Larix, utan att den öfvervintrar i Betitla- arterna 

 (Liro Kultur versuche etc. I och II). Inga skäl förefinnas 

 sålunda att föra vår inhemska Betula-sva.rn.-p till släktet 

 Melampsoridium, utan bör den betraktas som en verita- 

 bel Melampsora. 



2. Teleutosporer på Salicacéer. 



* * Melampsora-Allii-populina Klebahn 



i Zeitschrift für Pflanzenkrankheiten Bd. 12, p. 22 och 

 25 (1902), Die wirtsw. Rostp. p. 412. 



Pyknider bildade under epidermis, omkr. 100 /u 

 höga, 110 ,« tjocka. 



