537 



Melampsora pinitorqua (pag. 531), till hvilken art de 

 med största sannolikhet höra. 



I södra delarna af området finner man ej sällan 

 på barren af odlade Larix gula, mycket små caeoma- 

 hopar. Utan kulturförsök är det icke möjligt att afgöra, 

 om de höra till denna eller till någon af de längre fram 

 omnämnda arterna, som bilda sina caeomaformer på La- 

 rix. Äfven kan en utvecklingsform af Melampsora La- 

 rici-populina (sid. 528) föreligga. 



229. Melampsora Amygdalinae Klebahn 



i Jahrbücher für wissenschaftl. Botanik, Band 34, p. 355 

 (1900), Die wirtsw. Rostp. p. 413. 



Syn. Melampsora salicina Karst, p. p. Myc. Fenn. 

 IV, p. 54. M. Salicis-Caprœœ Karst, p. p. Rost- & Brandsv. 

 p. 15. Epitea vulgaris Karst, p. p. i Notiser ur Sällskap, 

 pro Fauna et Flora Fennica Förhandl. ny ser. h. 8, 

 p. 268. 



Pyknider föga framträdande, linsformiga. 



C 8B om a -hopar vanligen hy pophylla, till 1 mm långa, 

 samlade i grupper, som på de unga grenarna nå öfver 

 1 cm i längd, lifligt orangefärgade. Sporer rundade 

 eller ovala, vanligen samtidigt något kantiga, bildade i 

 rader, med små mellanceller, 18 — 23 p långa, 14 — 19 fi 

 tjocka. Membran 2 fi tjock, tätt finvårtig, med vårtorna 

 i den yttre spormembranen (efter Klebahn). 



Uredo-hopar hypophylla, spridda, små, punktfor- 

 miga, kullriga, till 0,5 mm i diam., lifligt orangefärgade. 

 framkallande gulaktiga fläckar på bladens öfre sida. 

 Paralyser hyalina, 40 — 90 [i långa, upptill med hufvud- 



