ras vid tillsats af vissa substanser, ss. ammoniumsalter, 
kalk och gips. Kalit kan, 1 närvara eller också vid fran- 
vara af fluorväte, elektrolytiskt afskiljas, men torde meto- 
den blifva för dyr 1 praktiken. Sönderdelningen star i 
bestämd proportion till ytans storlek. De talrika tidigare 
rekommenderade metoderna äro användbara, såvida kost- 
naderna ej ställa hinder för deras utnyttjande. Vid in- 
värkan af kali och kaliföreningar på silikater bildas reak- 
tionsprodukter, som måhända kunna tillgodogöras för 
problemets lösning. Detsamma gäller sönderdelningen af 
silikater med fluorväte, som ännu skulle förtjena närmare 
undersökning. 
Till sist anföras ännu några patent, som behandla 
problemet. I stället för sand, som gör tomasslaggens 
fosforsyrehalt löslig 1 svaga syror, försätta C. Plock och 
H. Mehner') den flytande slaggen med kalibärgarter, sär- 
skildt sådana, hvilka ı likhet med fonolit innehålla fält- 
spat. Härigenom skulle såväl den förra effekten som äf- 
ven kalits öfverförande i lösligt tillstånd ernas. Också 
slagg från Martinprocessen eller Bertrand-Thielprocessen 
kan användas. 
E. Pohl?) angifver, att det kalihaltiga materialet 
(fältspat, glimmer, fonolit, trachyt m. m.) bör, uppblan- 
dadt med fuktig kalk, utsättas för invärkan af högspänd 
vattenånga 1 enlighet med metoderna för kalksandstens- 
tegels framställning, hvarvid t. o. m. svår upplåsbara sili- 
kater skulle öfverföras 1 zeolitartade silikater. På ett lik- 
1) D. R.-P. 167246 Kl. 16. Chem. Centralbl. 1906, I, 1123. 
2) D. R.-P. Nr. 195133 Kl. 16 af 13 febr. 1908; Chem. Cen- . 
tralbl. 1908 I, 1227. 
Nat. o. Folk, H. 72, N:o 3. 
