10 
regel"). Ett vägande bevis härför är det jag à annat 
ställe! förut framhållit, nämligen att äldre observatörer, 
som tjenstgjort å anstalten sedan Direktor N. K. NORDEN- 
SKIÖLDS tid, sagt att det tidigare varit sed att vid tunna 
molnslöjor af cirrös art angifva molngraden med en be- 
tydligt lägre siffra än den, som motsvarade den areala ut- 
bredningen, att sålunda t. ex. med 3 beteckna en tunn, 
hvit och homogen Gi-S-sléja, som med rätta numera an- 
noteras med 10°, o. s. v. Detsamma finner man också 
bestyrkt genom följande tal. För de 3 månader februari 
—april, då, såsom af medeltalen i tabellen framgår, för- 
ändringen varit störst, har jag uttagit molngraden i alla 
-de fall, då under 3-ärsperioden 1883—85 molnformen va- 
rit cirrostratus eller cirropallium enligt WEILBACHS da an- 
vanda klassifikation samt hkasa under de 3 aren 1901— 
1903 (febr.-april) de fall, da Ci-S enligt nutida internatio- 
nella beteckning varit det enda eller öfvervägande moln- 
-slaget. Följande medeltal och procentiska fördelning pa 
skilda molngrader framgick ur 3 dagliga observationer 
(Kia, "2roche 9 py: 
| MoInprad’' =. 2)! | 1| JNA 6627 | 8-9 10 ae 
| | | | 2 
| | 
Ci-S-frekvens ( 1883—85 32 | 44 | 14 5 5.1.01 52894 
sa | | ; 
1% 1101-03/15| 2 | 7.|-18.|16 )2) 32% 
En väsentlig skillnad framgär sälunda tydligt. Me- 
-dan man tidigare betecknat 90 °/, af dylika molnslöjor 
1 Osc. V. JOHANSSON, Zur Kritik der Bewölkungsbeobach- 
tungen, insbesondere in Nordeuropa. Meteor. Zeitschr. Juni, 1910 
-S. 243. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
