79 
foga andra omständigheter, som äfven tala för en större 
molnighet å hafvet under kallare perioder af dygn och 
ar. Det är väl att märka vid dylika vertikalcirkulationer 
alltid fråga om mer eller mindre Cu-artade molnbildnin- 
gar. Emellertid äro som bekant de skikt- eller stratus-ar- 
tade molnen 1 vårt klimat i allmänhet och särskildt under 
dess vintrar och nätter det afgjordt dominerande molnsla- 
get. Detta behöfver för sin uppkomst i allmänhet ej 
några vertikala luftrörelser, utan härför fordras 1 allmän- 
het utstrålning eller afkylning genom vindar af varm, 
fuktmättad luft o. s. v. Öfverhufvud har man därför 
funnit S-molnen vara en maritim molntyp. Såvidt Öster- 
sjön är öppen, är den ju en riklig fuktkälla, och tempe- 
raturmotsatserna vid densamma möjliggöra kondensation 
genom vindar. På höstsidan af vintern måste därför 
detta haf genom dimma, sjörök och stratusmoln föröka 
molnigheten. Då, liksom senare på våren eller forsomma- 
ren måste vidare drifis-massorna, där dylika uppträda, 
bilda en viktig orsak till kondensation och dimma.! Där 
ett fast istäcke finnes, är hafvet själffallet att betraktas 
såsom ett lågland och därför måste Bottenviken under 
vintern förhålla sig helt annorlunda än södra Sveriges 
kusttrakter ? 0. s. v. 
En faktor, som för molnigheten 1 Skandinavien har 
en stor betydelse, ar att söka i hüjdfôrhällandena. Den 
1 N. PARSOMENSKIJ. Vertheilung der Nebel über der Ostsee 
nach Jahreszeiten. Repertor. für Meteor. B. VIII N:o 6, 1883. Ref. 
af J. von BEBBER, Deutsche Meteor. Zeitschrift 1884 s. 374. 
* Därför äro à Prof. HAMBERGS kartor de starka gradienterna 
i februari och mars vid Kvarken alldeles oförklarliga, om man ej 
förutsätter fel. 
Nat. o. Folk, H. 72, N:o 5. 
