83 
tiska fragor spelar dock den kaloriska effekten hufvudrol- 
len och därför borde man närmast tänka pa något likar- 
 tadt instrument som det nyssnämnda såsom normgifvande. 
Den internationella meteorologiska kommitén har ju äfven 
i Petersburg år 1899 (se t. ex. „Kodex“ sid. 12) framhållit 
att bland förefintliga instrument det CAmPBELL-SToRES’ska 
synes vara „dasjenige, dessen Angaben am leichtesten ver- 
gleichbar sind“. 
Det är jämfôrbarheten med resultaten för andra län- 
der, som mest talar mot det af Prof. HAMBERG följda be- 
räkningssättet. Man bor nämligen taga 1 betraktande, att 
de flesta framställningar af solskensförhällandena, t. ex. 
det af K6nic,! för Centraleuropa, af Dickson? för de 
brittiska öarna, at WaANnNartr® för Ryssland o. s. v. alla till 
största delen stöda sig pa registreringar med CAMPBELL- 
Stokes apparat. Man har ju varit medveten om atmin- 
stone en del af instrumentets fel, men någon mera accep- 
tabel norm för solskenstiden har ej funnits att tillgå. Och 
om solskensregistreringar med samma instument 1 större 
omfattning förefunnits för Skandinavien, hade väl där 
också isohelerna baserats på desamma. Huru litet jäm- 
förbara med andra länder de af Prof. HAMBERG beräknade 
solskenstiderna äro, framgår t. ex. däraf, att solskenstiden 
redan å det skandinaviska fastlandet söder om polarkret- 
1 H. König, Dauer des Sonnenscheins in Europa. Abh. d. 
Leop.-Karol. deutschen Akad. B. LXVII N:o 3 Halle, 1896. 
2 H. N. Dickson, Mean annual sunshine in the British isles. 
BARTHOLOMEWS Physical Atlas. III. Atlas of Meteorology by Buc- 
han, 1899. 
3 WANNARI, 1. c. 
Nat. o. Folk, H. 72, N:o 5. 
