85 
singfors härigenom ungefär 12 °/, kortare än daglängden 
och relativt större på vinter än sommar, men genom den 
årliga perioden hos de klara dagarna kommer också re- 
lativt taget den af apparaten beroende förminskningen i 
solskenstid att blifva ganska konstant under året (under 
år 1907 i Helsingfors sålunda circa 2 å 4 9/, af dagläng- 
den). Detta kan ju förefalla egendomligt, då solen un- 
der vintern faktiskt dröjer en längre tid invid horisonten 
än på sommaren. Här är ej skäl att närmare ingå på 
förklaringen af denna omständighet, nämnas må endast 
att man härvid kunde tänka på den olika storleken af 
stralknippet, som vid skilda azimuter träffa apparaten. 
Därtill kommer väl att luften under vintern vid köld och 
snöbetäckt mark är torrare och renare, alltså mera dia- 
terman. ! 
Hufvudorsaken till att man på vintern får mindre 
sol än himmelns klarhet gåfve vid handen, ligger nämli- 
gen ej 1 instrumentfelen, utan 1 den förut nämnda all- 
männa naturlagen, att molnen på grund af sin vertikala 
utsträckning perspektiviskt förtätas vid horisonten. Där- 
för är äfven den relativa solskenstiden vid klar himmel 
ganska konstant under hela året, 1 Tiflis? t. o. m. något 
1 Ofverhufvud är det svårt att förstå innebörden af ordsam- 
manställningen: , bei kalter, feuchter Witterung im Winter in höhe- 
ren Breitengraden.“ Då ju här den absoluta fuktigheten kommer 
i fråga, måste vintern själffallet anses torr, särskildt då det är 
fråga om köld och klar himmel. 
2 I. FIGUROWSKIJ. OR oTHomenHim Mey O6IAUHOCTRO MH NPO- 
AOGKHTENBHOCTBE  COIHEUHATO ciaHia. Memoires de l’Académie impé- 
riale des sciences de St.-Pétersburg. VIII Ser. Cl. Phys.-Mathem. 
Vol. V N:o 12 s. 32. 
Nat. o. Folk, H. 72, N:o 5. 
