92 
1,500 timmar, aftager ater till 1,300 a 1,200 timmar ä 
det engelska fastlandet för att slutligen ånyo tilltaga när- 
mare Nordsjön. Ännu starkare är solskensökningen å 
Engelska kanalen, där 1,700 a 1,800 timmar solsken 
iakttages. 
Det kan sålunda ej förnekas, att en mycket stor 
analogi eger rum mellan dessa resultat, särskildt de för 
Iriska sjön och de svenska resultaten beträffande Öster- 
sjön, hvarvid också de motsatta förhållandena vid Irlands 
och Skottlands vestkuster å ena sidan och norska kusten 
å andra sidan erbjuda en stor likhet. Det frågas då, 
huru den ringa molnigheten vid Englands kuster skall 
förklaras, då man som nämnts här ej kan misstänka ob- 
servationerna. Från teoretisk synpunkt har detta resultat 
förefallit något oväntadt, i det t. ex. KörrEx et MEYER ! 
anmärka härom, att resultatet „wohl Manchem befremdend 
erschienen sein mag gegentiber dem Ubergewicht an Re- 
genhaufigkeit und Regenmenge, welche man längst ge- 
wohnt ist an den Küsten im Vergleich zum Binnenlande 
zu finden“. Scort, som först påpekat solskensrikedomen 
vid dessa kuster, säger härom (1. c. s. 6): „This is natu- 
ral, as the sea cousts are low, as a rule, and clouds form 
inland where the ground rises to hills.“ En liknande 
något modifierad orsak anför ocksa-Hann, 1 det han sär- 
skildt i fråga om det rikliga vintersolskenet på sydkusten 
säger:2 „Jene Nebel und Wolken, die der warme See- 
wind erst im Kontakte mit dem kälteren Lande erzeugt, 
fehlen hier.“ Körren och MEYER, anse ater Scotts för- 
AE oe case ee 
? Hann, Handbuch der Klimatologie III s. 130. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
