Wi 
gier och ämbetsmän i samma ärende ingivits, »jamte hwad 
Deputation kan för sin del hafwa eljest att erindra.» 
Vidare skulle deputationen (§ 2) efterse, huruvida rege- 
ringens och ständernas avsikter uppfyllts och invånarna 
blivit »stäldte klageslöse» vid ingåendet av överenskom- 
melserna rörande de utlovade trenne frihetsåren. De 
tvenne följande paragraferna, som av ständerna strökos, 
innehöllo bestämmelserna, att deputationen skulle ($ 3) 
behandla från Finland inkommande »enskyldta Beswär 
och angelägenheter, som herrora af sidsta olyckeliga 
krigsrörelser» och ($ 4) i fall av behov sammanträda med 
andra deputationer. § 5 slutligen lyder: »Riksens Ständer, 
h:ka anse Riketz wählstånd och säkerhet i gemen, aldeles 
beroende uppå Stor-Förstendömetz Finlandz upkomst 
och wältrefnad, hysa i öfrigit till Deputationen det för- 
troende, att den uti alla des gjöromål bewisar all den flit, 
åhoga och sorgfällighet, som redeliga Swenska Män anstår, 
och emot Riksens Ständers så öma afsikt swarar.» 
Instruktionen gav anledning till ganska vidlyftiga 
diskussioner i stånden. I adeln uttalade sig Löwenhielm 
rörande $ 3 och framhöll, att enskilda besvär borde gå till 
K. M:t och ej till ständerna. C. G. Boije åter fann, att för 
Finland i detta avseende undantag borde göras. 1 Da 
ärendet vid följande sammanträde återupptogs, inlämnade 
J. C. Gustafson Natt och Dag ett memorial, där han pa- 
pekade, att huvudavsikten vid deputationens tillsättande 
varit att upptaga ärenden, »som kunna syfta pa invanarnes 
uprattande, landtbrukets uphielpande i gemen samt han- 
delens inrättande til invanarnes större förkofring, med 
mera). Men såväl lagarna som ständernas »rätta gidromal» 
1 R.0. A. prot. 26 nov. 1746 (XV s. 223): 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
