34 
fördärvats och borttagits och hela ärsväxten förstörts. 
Pa grund härav anhöllo dessa socknar om frihetens för- 
längning. 
De svårigheter Ålands befolkning fått kämpa emot 
skildras i ett av ålänningen Olof Mattsson inlämnat memo- 
rial.! En stor del av befolkningen hade vid fiendens 
ankomst hösten 1742 flytt och återkom först i augusti 
och september 1743. De övriga blevo kvar ända till 
pingsten 1743, då de »med beängstadt hjärta och rinnande 
ögon» måste taga till flykten, så att ganska få åbor 
blevo kvar. De flesta begåvo sig till Stockholm, varest 
de stannade till freden under »stor motgång» och brist på 
uppehälle. De återvändande flyktingarna funno det mesta 
av sin egendom förstört och åkerjorden i lägervall. — Be- 
träffande Ålands utskylder och kronoutlagor anfördes, 
att hela räntan under år 1743 uppbars, för det mesta i 
plåtar, för ryska kronan, men det oaktat uttogos samma 
medel på nytt till svenska flottans underhåll, då denna 
flotta ankom under våren. 1744 erlades ingen ränta. De 
två följande delades i fyra halva och upphörde 1748, då 
alla skulle utgöra full ränta. Detta var dock för de flesta 
omöjligt, såvida de ej skulle »nära sig med käppen och 
säcken, som för tiggeri man nämna plägar». I anledning 
av allt detta anhölls om prolongation på de tre frihetsåren. 
Bilagda äro 3 syneprotokoll från olika byar på Åland. 
Även från Österbotten inkommo klagomål till depu- 
tationen. Jakob Pålsson och Matts Antila? inlämnade a 
1 F. D. handl. n:o 49. Dat. Sthm 4 febr. 1747. Inl. 9 febr., 
avg). 2 apr. 1747. 
? I bondest. prot. 16 sept. 1746 kallas han Matts Hindersson An- 
tilla från Kuviby i Leckteå (Lohteå). 
Bidrag t. känned, af Finl. 
