68 
fran augmentsbonderna ävenledes avslagits. Av samma 
skäl hade K. M:t även i § 4 av resolution pa R. o. A. all- 
manna besvär den 8 januari 1735 avslagit adelns i Finland 
anhållan att utan lösen fa skatterätt på deras kronosäteri- 
rusthall. + 
Vad Göös’ förslag angick, anförde kollegiet, att det i 
sitt till regleringsdeputationen den 29 juli 1743 avgivna 
memorial? hemstallt, att rusthallarna i Finland under 
frihetsaren skulle erhalla skattebrev, oberoende av om de 
innehade krono- eller säterirusthäll, blott de anmälde 
sin önskan att erhålla sådana. Da man likväl sedermera 
erfarit, att rusthållen ej lidit så mycket som under förra 
kriget och då åtgärden skulle förorsaka minskning i stän- 
dernas kontors inkomster, hemställdes till deputationens 
avgörande, huru man borde förfara. 
Beträffande skatterätten på närmaste augmentshem- 
man ansåg kollegiet, att det nu ej fanns mera skäl än 1734 
att bevilja en sådan. Angående ersättningen för under 
frihetsåren förlorade augmentsräntor anfördes, att K. 
M:t redan genom reskript av 23 okt. 1744 förklarat, det 
K. M:t ville tillsvidare låta anstå med rusthållarnas vid 
kungliga livregementet gjorda anhållan i saken samt 
därjämte förklarat, att regementet ej kunde gratis förses 
med gevär, munderingar och hästar, varom det anhållit. 
Då rusthållarna i Finland under frihetsåren ej ålagts att 
prestera rustningar och förskonats från möten och mönst- 
ringar samt sålunda endast avlönat dragonerna, borde 
augmentshemmanens halva ränta hava varit tillräcklig. 
Efter förra fredsslutet hade någon ersättning för förlorade : 
1 Se Modée II s. 1214. 
2 Se I s. 88. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
