1) 
ning pa den kronolön och ersättning, som efter 1738 ars 
markegang för bortmista räntor blivit dem tilldelt. De- 
putationen fann inga skäl föreligga att upptaga det dåliga 
bruket från förra kriget. Detta bruk innebar en orättvisa 
mot de finska officerarna, då ju de svenska ej förlorat 
något. Den ifrågavarande summan var för övrigt så liten, 
att staten kunde bära en sådan utgift. Deputationen till- 
styrkte därför- full förhöjning på 1742 års lantlön för 
såväl infanteri- som kavalleriofficerare både på fördels- 
och hästehemmansräntorna. ! 
§ 2. Krigsbefälet hade anhållit om att under frihets- 
aren bibehallas vid den for ar 1743 beviljade lonen pa 
varvad stat. Finska regleringsdeputationen hade i sitt 
betänkande av 18 aug. 1743? tillstyrkt detta, men ären- 
det hann ej avgöras vid riksdagen, utan överlämnades den 
12 sept. 1743 jämte en del andra ärenden att av K. M:t 
med råds råde avgöras. Den 6 mars 1744 remitterades det 
till krigs- och kammarkollegierna och statskontoret. Dessa 
hade emellertid fått en annan uppfattning om tillståndet 
i landet än ständerna och hade därför jämte yrkandet på 
en reduktion av frihetsåren föreslagit, att de finska rege- 
mentena skulle ställas på indelningsstat med 1/, förhöj- 
ning 1 stället för vinsten på räntepersedlarna. Detta hade 
den 16 okt. 1744 gillats av K. M:t och den 8 nov. s. å. med- 
delats vederbörande. Officerarna hade bort vara tillfreds- 
ställda över att få begiva sig hem och slippa tjänstgöra. 
De voro ej berättigade att fordra värvad lön, som utgjordes 
av fälttraktamente. Detta tilldelades indelta regementen 
1 Fördelshemmansräntorna voro anslagna till lön åt krigsbefälet. 
ese ls: 95: 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
