103 
gen endast en ringa del förverkligas, men i manga avseen- 
den lades dock en betydelsefull grund för landets framtida 
förkovran. 
Liksom i föregående kapitel skola även här alla till 
deputationen inlämnade memorial rörande Finlands upp- 
komst återgivas i ett sammanhang. 
Ett av de märkligaste aktstycken, som inlämnades till 
deputationen, var Ehrenmalms utförliga memorial! rö- 
rande folkbristen i Finland och medlen till dess avhjäl- 
pande. Ehuru det tidigare publicerats, anser jag mig lik- 
väl böra här i huvudsak referera dess innehåll. 
»Att myckenheten af fålk är et Rikes och Lands 
styrko är en ostridig sanning», och att Finland i slutet av 
1600-talet hade en större folkmängd än nu, bevisas så 
väl av mantalslängderna som av de talrika ödeshemmanen. 
Hurudan bristen på folk nuförtiden är, framgår ävenledes 
av mantalslängderna, enligt vilka man knappast kan 
räkna mera än 13/, karl pa ett hemman. Att få åbor till 
lediga hemman är ytterst svårt, och gamla odlingar gro 
igen av brist på armar. Bristen är dock olika kännbar i 
olika delar av landet. Den gör sig mindre gällande i Sa- 
volaks och de övre socknarna av Tavastehus och Björne- 
borgs län, men är stor i Nyland, Åbo län och Österbotten. 
Det är rätt eget, att de delar av landet, vilka på Ehren- 
malms tid lika så väl som nu voro tätast befolkade, anså- 
gos lida mera av folkbrist än de glesare bebodda. På 
samma sätt ansågos i Sverige Dalarna, Värmland och sär- 
1 F. D. handl. n:o 61. Odat. Inl. o. uppl. 24 apr. 1747. Publ. 
av Aug. Hjelt i Hist. ark XVI, sid. 94 ff. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
