115 
någonsin kan varda gjort fruktbart, lar ej heller någon 
bestrida. Skargardsborna kunde under sådana omstän- 
digheter med större drift idka saltsjöfiske, om den hante- 
ringen även framdeles lämnades åt dem. Skulle den där- 
emot tilläggas städerna finge dessa mera tillgång på därtill 
vant folk. Därigenom kunde de finske själv förtjäna, 
vad de liffländske nu vunno genom fiske på svenska sidan. 
§ 5. Tullfrihet borde beviljas för hästar, kreatur, 
spannmål, ull, lin och hampa, som den på andra sidan 
gränsen boende finska allmogen önskade föryttra på 
svenska sidan. Då de torde hava föga att avsätta, skulle 
minskningen i tullinkomster bliva obetydlig, men åtgär- 
den framkalla livligare förbindelser och sålunda befordra 
försäljning av svenska tillverkningar, till vilken ända ut- 
försel av kontanta pengar kunde förbjudas. 
§ 6. Alla över gränsen kommande finska mansperso- 
ner, som toge tjänst hos svenska undersåtar, borde få 
frihet från mantalspengar och värvning, till dess de blivit 
bofasta i stad eller på landet. Såvida genomförandet av 
en sådan bestämmelse ej mötte hinder i några freds- eller 
andra publika avhandlingar, skulle detta förmodligen 
inlocka från Karelen infödda ryssar !, som särskilt voro 
förfarna i insjöfiske, jakt och djurfangst, så mycket mera 
som en stor del av dem sedan gammalt bekände sig till 
den lutherska religionen och alltid visat sig trogna. 
§ 7. Undersatar ifrån de till Ryssland avtradda län- 
derna, som önskade studera i Abo eller vid någon annan 
svensk akademi, borde bemötas val och efter skicklighet 
bliva hugnade med de förmåner, som dar kunde utdelas. 
1 Tydligen avses karelare. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
