118 
men dar stora skogar pa en gang höggos till sveder, var 
skadan ansenlig. En liten till sved huggen skog kunde inom 
12, 15, högst 20 ar ater nyttjas till sved, men ju större 
trakt pa en gang svedjades, desto långsammare växte den 
igen. Fron av den omstaende skogen hunno ej utbreda 
sig över fältet annat än efterhand. Mest var det lövskog, 
som växte upp på sådana ställen, då den hade lättare 
frön. Furu och gran växte ganska sparsamt på en avsved- 
jad mark. Deras frön voro tunga, föllo nära trädet och 
spriddes endast av en händelse. Förut svedjad skog be- 
stod vanligen något av björk, mera av al eller asp, vilka 
voro minst nyttiga. 
Måttligt skeppsbyggeri kunde endast i ringa grad räk- 
nas till missbruk av skog, ty de träd, som användes därtill, 
voro utvuxna och betalades bäst. Ett därtill använt träd 
kunde giva 1 till 8 à 10 plätar!, medan det, använt till 
sågbräder, ej gav mer än några mark och genom tjärtill- 
verkningen några öre kmt. Brädsågning var ett missbruk, 
när välväxta träd, tjänliga till skeppsvirke eller husbygg- 
nad användes därtill. 
Ett ännu större missbruk var tjärbränning, som blev 
ett obotligt fel genom överflödig och oförsiktig tillverk- 
ning. Detta var allmänt i Österbotten, där många hem- 
man pa ett år kunnat avsätta 50 a 80 tunnor tjära. Anled- 
ningen till den rikliga tjärbränningen var i början tjä- 
rans ringa pris och tjärskogens ymnighet. Då tjärhandeln 
var bunden vid kompaniet i Stockholm, fick bonden ej 
mera än 3 d.kmt för tunnan, medan kompaniet av utlän- 
ningen tog 60 d. Senare hade bonden tvungits härtill i 
1 En plat = 6 d. kmt. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
