120 
fjärde trad och rättade sig efter, om de stodo tätt eller 
glest. Salunda kunde några skogsbackar räcka for ett 
helt hemman. Ett sådant förfaringssätt var även gagne- 
ligt, ty de andra träden växte då bättre. Särskilt var det 
bra på många hedar, där träden stodo för tätt. Nu däremot 
barkades alla träd. De förlorade därigenom den bästa 
saften för fröhusen, så att dessa blevo ofruktsamma. 
Frön kunde ej av vinden föras från andra skogar, utan 
måste det ske genom fåglar och ekorrar. Den första plan- 
teringen. lyckades svårligen, om marken var sandig och 
kal och ingen skog fanns kvar för att giva skugga åt frön 
och uppgående stammar. Slika helt avhuggna skogar 
togo väl aldrig skog igen eller åtminstone alltför sent. 
Bonden i och söder om Vasa skärgård kunde utan skada 
segla till Stockhoim. Vägen var kort och färden ej för 
svår med öppna båtar. Egen avel, mest tran, lönade hans 
möda, utan att skada landet. Åker och äng kunde av 
några få hemmavarande skötas. Mera norrut utgjordes 
bondens avel av tjära och bräder, alltså tung last, som 
krävde köpmansfartyg. Bonden hade i norra Kvarken 
långa och farliga resor, som fordrade mycket manskap. 
vilket sålunda saknades under den för jordbruket brå- 
daste tiden. Denna seglation befordrade lanthandel och 
lurendrejeri, förfördelade borgerskapet och blottade landet 
på folk, då unga personer ofta kvarblevo i Stockholm. 
Av allt detta härledde sig det fjärde felet: försumlighet 
vid skötseln av åker och äng, dels av brist på nyodlingar, 
dels på grund av dåligt bruk. Försumligheten berodde 
främst på slöseriet med skog. Så länge skogsarbetet an- 
sågs för huvudsak, hann bonden ej utvidga åker och äng, 
som dock vore nödvändigt, om han framdeles skulle kunna 
Bidrag t. känned. af Finl. 
