122 
städerna hava sina likvidations- och lastageplatser där, 
varest godset kunde inskeppas. Där hotade emellertid 
ständigt faran för skeppsbrott t. o. m. i själva hamnarna. 
Om bonden lämnade den överdrivna tjärbränningen och i 
stället ägnade sig åt lantbruk, kunde han utom spannmål, 
som nu kom till städerna snart sagt blott från Savolaks 
och Tavastehus län, även spara ansenliga mängder viktua- 
lier, kött, smör m. m. Bonden förtärde dem nämligen 
mest själv, då han till tjärbruk flere resor om året i vecko- 
tal vistades i skogarna. Viktualierna kunde däremot av 
borgerskapet utskeppas med 4 gånger mindre fartyg och 
säljas med större vinst. Publicum skulle mera betjänas 
än med tjärhandeln, av vilken några få köpmän 1 Stock- 
holm inhöstade vinsten. Matvarorna skulle falla i pris, 
och då kunde städerna anlägga nyttiga fabriker, vilket nu 
svårligen läte sig göra. 
Medlen till förbättring måste naturligtvis rätta sig 
efter felen. Det första vore ny revning och skattläggning, 
så att vart hemman finge så stor ränta, som säkert kunde 
utgå, när ägorna brukades på ett ändamålsenligt sätt. 
Om en sådan åtgärd ej ginge förut, vore nästan alla andra 
förslag till förbättring skadliga. En del hemman kunde 
visserligen tåla en förminskning i tjärtillverkningen och 
sålunda bliva i tillfälle att förbättra åker och äng, men 
många hade dock för litet förut, så att de omöjligen kunde 
hava sin utkomst, prestera räntan av sina höga mantal 
och tillika utvidga och förbättra sitt hemmansbruk. 
Många hade ej ens tillfälle att upptaga sådan jord, som 
kunde nyttjas under hemmanet, ehuru på avlägsnare 
platser nog funnes tjänlig mark. Slika hemman måste 
gå under till kronans och indelningshavarens skada, innan 
Bidrag t. känned. af Finl. 
