124 
genom förmedlingen. En annan del kunde bliva sockne- 
allmänning, där nybyggen utan hinder av grannarnas 
gensaga kunde anläggas. 
Detta vore även det bästa medlet att hämma utödan- 
det av nyttig skog och främja markens uppodling, ty var 
och en är mån om det, som han säkert äger, men föga 
skonsam med allmänningar. Då vore det knappast nö- 
digt att anställa en kostsam betjäning för att freda skogen 
eller främja lantbruket. I så vidsträckta socknar var det 
förövrigt omöjligt att hålla noggrann uppsikt, om ej 
lantmannens egen nytta gjorde honom själv hågad att 
sköta om sin egendom. Föredömet från ståndspersoners 
sida gjorde dock det mesta för jordbrukets höjande. Lik- 
väl funnos även bönder, främst i sådana socknar där sko- 
gen börjat tryta, som ansenligen förbättrat både åker och 
äng, och detta var i synnerhet fallet i Pedersöre, Krono- 
by. Gamlakarleby och i någon man i Kelviå socknar, 
varest dock brukningssättet ej mycket avvek fran det 
gamla. 
Folket i denna nejd var mera arbetsamt 4n man var 
bojd att tro, men saknade eftersyn och dristighet att vaga 
nedlägga möda pa något oförsökt, ehuru bade nyttan och 
möjligheten utlades för dem. Såsom det tredje mediet 
borde därför betraktas föredömet från ständspersoner. 
Främst gällde det därvid att leda vatten ifrån sumpiga 
ängar och fäbeten i närheten av åkrarna. De tätast 
bebodda trakterna voro för det mesta belägna invid 
åarna. De närmast stranden belägna styckena voro tagna 
till åker, där åbrädden var hög, på lägre ställen åter bru- 
kades de som ängar. Mängenstädes var marken några 
hundra aln ifrån åbrädden sumpig och kärraktig. Det- 
Bidrag t. känned. af Finl. 
