134 
höllo, att K. M:t visserligen utfärdat förordning om att 
alla i Sverige eller annorstiides vistande »nationelle finske 
undersåtar» ofördröjligen borde förfoga sig hem samt att 
likaledes i förordningen angående tjänstefolk och lego- 
hjon av den 21 aug. 1739 i art. 8 $ 6 uttryckligen stad- 
gades, att tjänstefolk och löst folk i Finland och Västerbot- 
ten samt västra Norrland ej vore tillåtet att ens flytta 
ur det ena länet till det andra. Något bättre medel hade ej 
funnits för att tillförsäkra varje landsort tillräckligt folk 
och betjäning. Icke desto mindre hade man tid efter an- 
nan erfarit, huru denna efterlängtade, härliga »nytta» till 
ingen del blivit vunnen, ty överallt i Finland rådde stor 
brist på betjäning och dugligt tjänstefolk. Det var även 
allmänt bekant, att ganska många av finska nationen 
redan före sista kriget och ännu långt mera efter detsamma 
uppehållit sig i stor myckenhet i Sverige. Skadan var lätt 
att inse. Över hela riket borde kungörelser utgå, att allt 
löst och ringa folk ifrån Finland ofördröjligen borde be- 
giva sig envar till sin födelseort. De som voro i tjänst, 
borde slippa den så tidigt, att de kunde vara i Finland i 
god tid för att höra sig för om tjänst före nästa Mikaeli- 
dag. Nekade en husbonde att låta en tjänare fara, borde 
han beläggas med 100 d. smt böter och vara skild fran 
tjänstehjonet. Ville någon karl undandraga sig att resa : 
hem, borde han dömas till knekt under 3 år utan lega, 
dom och städsel. En kvinna åter skulle vara förfallen till 
' 2 års rasp- och spinnhus och kunde straffas med än flere ar. 
Chälä från Wirmo och Masku härad, Mats Ollicka från Åbo län (se 
II s. 32 not 4, s. 33 not 4) Johan Barck från Under Hollola härad 
och Anders Thomasson Möther från Kymmenegårds län. Uppsatt av 
Isaac Gnospelius. 
5 Bidrag t. känned. af Finl. 
