135 
Vad beträffade dem som redan voro anställda i Sverige 
som knektar eller batsman, borde officerare eller rotar 
vid hart ansvar nekas hindra dem fran att återvända. De 
borde tvärtom underrätta landshövdingen om dessa 
personer, varefter han ägde att giva dem fritt pass samt 
avertera landshövdingen i vederbörandes hemort. Om 
karlen förr varit i kronans tjänst, kunde landshövdin- 
gen låta inskriva honom i någon ödesrote eller någon 
annan fattig och vakant rote. 
Framdeles borde intet sådant självsvåld tillåtas, att 
tjänstefolket finge gå och löpa, huru de ville, från Finland 
och ur deras hövdingedöme. Prästerna borde därför vid 
100 d. smt:s vite förbjudas att åt tjänstefolk, som de 
märkte vara sinnat att gå ur länet, utgiva pass. Vidare 
borde klockaren 1 varje församling, ävenledes vid 100 
d. smt:s vite, åläggas att underrätta fiskalen eller krono- 
betjäningen, i fall sådana främmande tjänstepersoner, 
vilka icke idkade något hantverk, vistades i församlingen. 
Slutligen skulle borgare och lantmän, som sysslade med 
sjöfart, vid samma vite förbjudas att taga passagerare, 
som ej hade vederbörligt pass samt ej lämnat säkerhet för 
att komma igen, och dessutom borde de även förbjudas 
att lämna sina båtsmän och passagerare i Sverige. Om 
någon rymt, borde de genast därom anmäla såväl på orten, 
där rymningen skett, som vid hemkomsten. Rymmaren 
skulle, om han dög, vara förfallen till krigstjänst, i annat 
fall åter under två år sättas till fästningsarbete; kvinns- 
personer åter borde vara förfallna till de tidigare nämnda 
straffen. I fall projektet vunne bifall, kunde man dock 
först med tiden förspörja, vad effekt en sådan nu ytterli- 
gare utfärdad allvarlig författning medförde. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
