145 
och 585 man infanteri, utan borde man »allenast bemärka 
de Förmurar af Skogar, Strömmar och Berg, som Riket i 
Natursens forswarswerk forlorat, h:kt med manga Regimen- 
ter, Skepp och Fastningar ej ersättas kan». 
Denna förlust bor nu mana till att följa tvenne grund- 
satser, nämligen 1:0 att göra inbyggarna i Finland »nögde 
med Moderlandet och aldeles tillfreds med des regering» och 
2:0 att övertyga dem om »det deras Moderland bade will och 
kan forswara dem». Den naturliga följden härav bleve lan- 
dets uppodling och förkovring. 
Vad den första av dessa grundsatser vidkom, så var det 
en i alla riken vedertagen regel, att gränsländer behandlades 
ömmare än själva huvudlandet. Huruvida denna regel be- 
träffande Finland blivit följd under senare tider, »deruti 
understår sig icke Deputation att inträda, men finner sig 
likwel förpliktad, att för R. St:r uptäcka de wiktigaste om- 
ständigheter, hwarpå Finlands Beswär, uti hela denna rege- 
ring synts bero, hwarutaf R. St:r sjelfwe kunna döma, om 
detta Landet i sjelfwa utöfningen har åtnjutit detta hufwud 
maxime.» 
1:0. Ehuru naringsfangen voro sa olika i Sverige och 
Finland, hade den senare nämnda landsdelen anda alltid fått 
bära samma bevillningar och pålagor som den förra, med 
undantag av de få år, då »Inwånarne warit så godt som under 
ständig flyktning, eller syslosatte med sina ödes hemmans 
och åkrars i stånd sättande efter det fiendteliga öfwerwäldet». 
Den frihet, som förunnats dem, motsvarade ej en hundrade- 
del av deras förlust och ej heller de förmåner, som de orter 
på svenska sidan hade erhållit, »h:ke för fiendens anfall föga 
kunna räkna sig warit exponerade så många dagar, som Fin- 
land år». Därtill kom, att landet långt förrän det skövlades 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 10 
