154 
tionens betänkande däremot godkändes senare till alla delar,! 
ehuru ståndet sedermera även anslöt sig till adelns beslut?. 
Ständernas beslut blev sålunda att godkänna sekreta 
utskottets förslag rörande tillsättande av en general- 
guvernör, dock med tillägg, att om ämbetets innehavare 
innan följande riksdag dog, någon ny ej borde utses, 
ty en »beständig generalguvernör» vore stridande mot 
regeringsformens $ 38, och rikets tillstånd tillät ej heller 
något sådant.? Denna punkt hade i alla stånd varit före- 
mål för meningsdivergenser. Dels hade yrkanden på in- 
rättande av ett ständigt generalguvernörsämbete fram- 
kommit, dels åter hade man diskuterat, huruvida ett 
riksråd eller en general skulle utses till ämbetet, och i sam- 
band därmed, varifrån medlen till avlöningen skulle 
tagas.4 Vad betänkandet i övrigt beträffade hänsköts 
det till K. M:t för vidtagande av nödiga mått och steg, 
sedan rådet och generalguvernören blivit hörda.? 
Då ett uttalande, vilket innehöll så graverande beskyll- 
ningar och därjämte till den grad radikala reformförslag, 
nästan enhälligt i princip godkändes, tyder detta på, att 
känslan för de genom ämbetsmännens bristande kunskap i 
finska språket alstrade missförhållandena varit mycket 
stark inom deputationen. De garantier, som stadgandet i 
* Bondest. prot. 26 maj 1747. 
? Bondest. prot. 3 nov. 1747. 
> R. St. brev 11 febr. 1747. Regeringen beslöt utse riksrådet, greve 
Gustaf Fredrik von Rosen till generalguvernör. Civilexp. reg. 13 
febr. 1747. 
* Se ovan citerade ståndsprotokoll. 
> R. St. brev 14 dec. 1747. Regeringen beslöt kommunicera bet. 
med Rosen. Civilexp. reg. 10 maj 1748. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
