161 
Kalsenius formenade, att saken ej vore att förakta. Wrede 
hade satt sig emot rikets fundamentallag och kunde 
pa en så avlägsen ort bliva farlig for den evangeliska re- 
ligionen. Sedan överhovpredikanten Troilius föreslagit, 
att man skulle avvakta Wredes förklaring, enär han enligt 
forljudande återtagit sin skrift och erkänt sin hastighet, 
uppträdde Browallius och framhöll, att han kunde för- 
säkra ståndet om Wredes sunda tänkesätt i religiösa frågor. 
Han sade sig till nästa plenum vilja medtaga såväl själva 
memorialet som Wredes förklaring, blott ärendet bleve 
expedierat. Sedan ännu flere talare yttrat sin tveksam- 
het, proponerade biskop Kalsenius på Browallius’ och 
Carlborgst enständiga begäran, att betänkandet måtte 
vinna bifall med förbehåll, att Browallius till nästa plenum 
anskaffade det omtalade utlätandet. Ständet biföll 
hartill.? 
Fragan aterupptogs nagot senare och Browallius pa- 
mintes av ständsbrôderna om sitt löfte, som han dock 
icke ville vidkännas.? Slutligen bekvämade han sig dock 
därtill och medförde till ståndet Wredes memorial samti- 
digt som han framförde en hälsning fran Wrede, där denne 
sade sig hava författat skriften i all välmening. Da han 
ej var ex professo teolog, anhöll han om standets under- 
visning.* Senare beslöt ståndet visserligen foretaga ären- 
det vid extra plenum,’ men saken tyckes fått förfalla. 
1 Carlborg var som känt en ivrig mössa, medan Brovallius och 
Wrede voro hattar. 
? Prästest. prot. 31 jan. o. 7 febr. 1747. 
3 Prästest. prot. 14 febr. 1747. 
* Prästest. prot. 21 febr. 1747. 
3 Prästest. prot. 5 aug. 1747. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 11 
