171 
erinrade hartill, att den av honom foreslagna forfattnin- 
gen blott behövdes, tills magasinen hunnit bliva färdiga, 
och att borgerskapet under denna tid ej behövde köpa så 
stora spannmålsposter som vanligt samt att deras fartyg 
till följd av isgången ändå sällan kunde gå ut förrän i 
slutet av maj, då man redan kunde något så när bedöma 
årsväxten. Allmogen bleve icke lidande, då ju kronan 
uppköpte spannmålen. Slutligen borde väl det allmänna 
bästa gå framom det enskilda. Hagert replikerade, att 
man ej kunde begära, att borgarna skulle hålla sådana 
upplagt. För övrigt sålde bönderna ej all sin spannmål, 
utan höllo så mycket de behövde. Borgarna borde ej 
behöva lida för böndernas dumhet. Fartygen måste lastas 
redan i april för att kunna vara i Stockholm i maj, innan 
den utländska spannmålen hann komma.? 
Hagert inkom sedermera med en skriftlig påminnelse, 
som han önskade få införd i betänkandet. Han motsatte sig 
utförselförbudet av följande skal: 1:0 Borgarstandet hade 
anhållit, att landshövdingarna skulle förbjudas att, såsom 
hittills skett, utfärda förbud angående städernas handel. 
2:0 Om ovisshet rådde, huruvida säden skulle få exporte- 
ras, kunde städerna ej uppköpa den, varav följden blev, 
1 Enligt en förordning av den 16 mars 1741 voro likväl stapel- 
städerna i gengäld för sin nederlagsrätt skyldiga att halla »ymnogt 
förråd af Spannemäb. Modée III s. 1672. 
? F. D. prot. 21 apr. 1747. Sådana utförselförbud utfärdades då 
och då. Se exempelvis I s. 66, 117 o. 120. Även nu tyckes emeller- 
tid en sådan åtgärd hava varit påtänkt. Detta framgår av att Bro- 
wallius den 28 jan. 1747 meddelade, att han erfarit det landshövdin- 
garna anhållit, att K. M:t måtte även denna vår förbjuda spann- 
målsutförsel. Deputationen beslöt avvakta K. M:ts svar. Frågan tyc- 
kes emellertid senare hava förfallit. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
