198 
korn och havre än rag, överenskomma såväl om insätt- 
ningens kvantitet, som om sädesslaget. 
III:o. Insättningen skulle ske alla goda år, nar 
säden om hösten i landsorten ej stod högre i pris än 15 
d. kmt tunnan; gick priset däröver, behövdes ingen in- 
sättning. 
IV:o. Bodarna och deras förråder borde förbliva 
under socknemännens »egen särskildta och oinskränkta 
disposition». Den insatta spannmålen skulle ej få till- 
gripas »hwarken för Crono-rest, Präste-rättighet, Soldate- 
Rote-Spannemål, enskyld gjäld, eller under hwad namn 
af skuld och utlaga det hälst kan wara». Förräden borde 
därför ej heller nyttjas till de egna truppernas underhåll 
vid skeende uppbåd. 
V:o. Socknemännen borde välja »wissa Män, som hålla 
en noga och riktig förtekning på Intägt och utlefwere- 
ring». 
VI:o. Understöd till föda eller utsäde borde beviljas 
på allmän sockenstämma, »på det den fattige, ej mindre 
än den förmögnare, må njuta understöd». Borgen eller 
pant borde dock lämnas till kassans säkerhet. Ränta skulle 
betalas efter plägsed och överenskommelse med 4 eller 
flera kappar på tunnan, och inbetalningen skulle ske om 
hösten, så vida ej uppskov beviljades. Om missväxt 
inträffade och säden steg till 24 d. kmt tunnan kunde 
socknemännen förena sig om räntans sänkande. 
VII:o. Ehuru gjorda insättningar aldrig borde få 
återtagas, kunde vid befarade fientliga överfall och efter 
allmän överläggning i socknestämman, säden få såsom lån 
utdelas bland socknemännen. Någon ränta skulle dock 
under denna tid ej beräknas. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
