200 
3:0 Att under goda ar, nar säden gällde under 15 d. 
kmt tunnan, kronan borde upphandla i landet hemma- 
vuxen spannmål, vilken kunde av kronan säljas med vinst, 
när priset stigit till 18 d. uppe i landet och till 20 d. i 
städerna och i skärgården. Nyttan härav vore så klar, 
att utlandets exempel ej behövde anföras. Kronan skulle 
genom skillnaden i priset vid inköp och försäljning återfå 
de försträckta medlen och därjämte en tillräcklig fond till 
magasin utan förskott och kostnader, men därjämte skulle 
även den olägenheten förekommas, »som framför alt 
annat qwafwer Landtmannens lust och ahuga til idoghet, 
at han i goda ar skal gifwa sin Sad, sin swett och arbete 
för altför lågt wärde bort, men i hårda Ar måste se brödet 
stiga til högt pris, at han det ej mäktar lösa; hwaremot 
genom denna inrättning och handel för Cronans räkning 
et billigt och medelmåttigt Spannemåls-pris ständigt kan 
erhållas.» Deputationen skulle gärna föreslå, att Finland 
och Österbotten kunde under tvenne år få behålla det 
överskott av de ständiga räntorna och utskylderna som, 
sedan staterna i landet avlönats, eljes överförts till Sverige, 
»om icke under ännu warande Frihets-år derwid torde 
möta någon swärighet,» varför deputationen, i brist pa 
en annan utväg, fann sig föranlåten att föreslå, att en 
summa av 100000 d. smt måtte i banken stå odisponerad 
att såsom lån få nyttjas till detta behov på samma sätt 
som de 300 000 d. smt, som beviljats till manufakturerna. 
Övriga detaljer vid denna handel borde bestämmas av 
K. M:t med råds råde, »dock at för all ting derwid i akt 
tages, at de, som til egit nödigt behof det tiltränga, måtte 
af denna för Cronans räkning uphandlade Spannemålen 
allenast få kjöpa, men ingalunda sådane något af denna 
Bidrag t. känned. af Finl. 
