211 
rörelsens fordkande samt anläggande av nya städer, »ty 
der Bonden icke ager tilrackelig foda, der kan ej eller 
Borgaren hafwa nödig utkomst». När lantbruket tilltog, 
borde även städerna befrämjas, som i sin tur skulle bi- 
draga till landets upodlande och produkternas förökande 
genom sina uppköp. Då nu Finland befann sig i det till- 
stånd, att både stad och land behövde hjälp, ville depu- 
tationen »först sträcka des tancka til Landtbrukets up- 
hjelpande.» 
Bland orsakerna till Finlands otillräckliga kultur 
torde främst få anges den ojämna och alltför dryga skatten, 
särskilt för de oindelta hemmanen, som ytterligare ökades 
genom en svår förvandling samt extraordinarie pålagor 
och bevillningar. När nu en åbo, trots all sin möda, stan- 
nat 1 skuld för räntan och måste lämna sina få kreatur 
och all sin egendom i mät, nödgades han övergiva hemma- 
net »och anse Jordbruket för en näringslös träldom.» 
Även andra avskräcktes därigenom att mottaga slika 
hemman eller upptaga ny jord. Österbottens och andra 
orters ödsliga tillstånd och inbyggarnes ömkliga klagan 
vittnade nogsamt härom. »Så länge ock ingen rätter 
grund blifwer tagen till Skattens formerande, af orternas 
belägenhet och deras egenskap, så kan ej annat än store 
fel därwid förelöpa.» Därför borde »til orternas särskildta 
beskaffenhet lämpade methoder warda med aldraförsta 
uprättade,», såsom för Österbotten redan förordnats. 
Sedan de fastställts, borde alla hemman, som ej kunde 
draga den gamla räntan, skyndsammast förmedlas efter 
ånyo skedd skattläggning. Då detta emellertid torde 
draga ut på tiden, ansåg deputationen det vara ound- 
gängligt att, till förekommande av hemmanens ödesmål, 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
