212 
alla oindelta hemman i Finland fordersammast avskatta- 
des och förmedlades. Men Aland och Österbotten, där 
hemmanen särskildt voro betungade med hög ränta, borde 
noggrannt revas och skattläggas. Då Österbotten aldrig 
ordentligt revats och skattlagts, ty Johan Ottesons s. k. 
skattläggning hade varit mycket oredig och opålitlig, vore 
det billigt »at de præcautioner, som Förordningarne inne- 
halla — — till förekommande af onödiga förmedlingar —— 
ej måtte sträckas til sådana Hemman i Öster-Botn, hvilka 
ej i nyare tider blifwit efter någon wiss grund och method 
skattlagde.» Hemmanen borde, utan åtskillnad om de vore 
krono- eller skatte och utan att stå under uppbåd, njuta 
förmedling. Ty om någon annan finge rätt att övertaga 
hemmanet mot den gamla räntan, kunde mången flitig 
åbo gå miste om »sin anlagde kostnad, möda och träldom.» 
Hemmanet skulle ändå icke bära sig bättre i andras hän- 
der. Sedan skattläggningarna verkställts och insänts, 
ålåg det »wederbörande härstädes, at dem utan uppehåll 
öfwerse, och dermed icke flera Åren upskjuta, som Allmo- 
gen klagar til des skada och betungande hittils wara 
handt.» Enligt flera nådiga resolutioner skulle hädanefter 
av dylika ad interim avskattade hemman räntan upp- 
bäras efter den nya skattläggningen oaktat instrumenterna 
ej blivit översedda i kollegierna. 
Sedan hela Finland sålunda avmätts och kartlagts och 
räntorna, som ovan sagts, jämkats, ansåg deputationen 
det mycket fördelaktigt, om hemmanen i varje socken, 
såsom under Karl XI:s tid skett i Dalarna, förenade sig 
om att gemensamt svara för socknens jordeboks- och 
mantalsränta, som ej bleve högre än den nu var. I denna 
skulle de gamla hemmansåborna taga den andel, varom 
Bidrag t. känned. af Finl 
