217 
tuforar» drogos, varigenom vattnet ej fick avlopp utan 
förtärde grödan. Oförsiktigt betedde folket sig även vid 
gödselns nyttjande. Den kördes knappt halvbrunnen 
ut om vintern och lades »lasstals efter hwarannan 
ofta pa mer än 1, Alns djup snö.» Härav följde, att den 
ej till våren var utbrunnen och vid snösmältningen rann 
»bästa musten med och föga annat än halmen och gräs- 
frön» blevo kvar, varigenom ogräsets tillväxt förökades. 
Till förekommande av dessa fel i framtiden föreslog 
deputationen, att landshövdingarna borde vidtaga tjän- 
liga åtgärder och särskilt förmå allmogen att utgräva 
kärr och mossar. Därjämte borde den uppmuntras att 
bruka vagnar och oxar till körslor. För att befordra detta 
borde lediga kronohemman upplåtas åt sådana äbor, 
som åtogo sig att bruka jorden med oxar. Om någon 
förevitade en dräng, att han körde med oxar, borde han 
böta 10 d. smt eller däremot svarande kroppsstraff. 
För att befria åkrar och ängar från kalla och skadliga 
dimmor, borde landshövdingarna uppmuntra ståndsper- 
soner »at föregå Allmogen med bortrödjande av skogen å 
sådana ställen, der det tjenar til ofwannämnde ändmåls 
winnande» och vattnets avledande från kärr och mossar. 
Ytterligare borde landshövdingarna »på det ömaste besörja 
om Boskaps- och Fåraskjötselens upkomst och tiltagande». 
För detta ändamål borde goda utländska får sändas till 
alla hövdingedömen i Finland och ställas under »Schäf- 
rarnes) vård, dels för att göra det möjligt för invånarna 
att erhålla avelsdjur och underrrättelse om deras skötsel, 
dels åter för att motarbeta den i landet rådande kreaturs- 
sjukan. Även i fråga om husbyggnad vore mycket att 
säga, men då ingen allmän regel kunde fastslås »i anseende 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
