218 
til orternas olika skick och behof,» kunde landshövdingarna 
pa egen hand sörja därför. 
»Hwad nu de bebodda Hemmans rätta häfd och bru- 
kande i dessa och flera delar angår, så föreställer Deputa- 
tion sig wäl, det twång föga och nästan intet befrämjar 
Landtbrukets Ans,» men för att hindra den vårdslöse 
att försätta sitt hemman i lägervall, borde landshövdingen 
genom kronobetjäningen låta årligen besiktiga hemma- 
nens åker, äng och skog samt efterse, huru boskaps- 
skötseln bedrevs, vilket vore viktigare än husens synande, 
»hwarvid Cronobetjenterne låtit hittills merendels bero.» 
Berättelser härom borde sedan insändas till landshöv- 
dingen, som sålunda kunde följa med hemmanens utveck- 
ling till det sämre eller bättre samt förordna, huru med 
dem borde förfaras. 
2:0. »Att skogarne äro en ansenlig del af de härlig- 
heter, hvilka Skaparen förundt wart Fädernesland,» 
vore så ostridigt, att deputationen ej ansåg sig behöva 
bevisa, med vilken ömhet de borde vårdas. 
Utom den båtnad riket hade av »måtteligen och för- 
ståndigt inrättade tilwärkningar af kol, Pottaska, Tjära, 
Terpentin, Harts, Bräder, Läckter, Planckor, Spiror och 
Balkar,» så krävde läget här i norden, att invånarna för- 
sedde sig med goda hus och större förråd av bränsle än 
det var nödigt i varmare länder. Finge »wåre skogar 
framgent så missfaras» som hittills, torde snart många 
orter lämnas i ödesmål, varför man, medan tid ännu 
vore, borde vara betänkt »at försiktigt hjelpa, ändra 
och förekomma slik oss genom egen wårdslöshet förestående 
fara.» Då deputationen besinnade skogarnas dåliga till- 
stånd, särskilt i skärgården och vid vattendragen, vilket 
Bidrag t. känned. af Finl. 
