234 
tarna i riket vore besvärade!. Bondestandet var av annan 
åsikt och önskade godkänna betänkandet, men kunde ej 
genomdriva sin mening?. I överensstämmelse med riks- 
dagens beslut? kommunicerade regeringen såväl detta 
som betänkandet av den 29 januari med v. Rosen, 
som skulle höra landshövdingarna och vederbörande i 
orten samt därefter inkomma med sitt utlätande 4. 
Liksom så många andra av de finska deputationernas 
allmänna betänkanden ledde ej heller detta till något 
direkt resultat vid riksdagen. Orsakerna äro åtminstone 
delvis lätta att finna. Betänkandet upptog en sådan 
mängd olika frågor, att ett godkännande i klump natur- 
ligtvis ej var tänkbart. En diskussion punkt för punkt 
åter hade kräft längre tid än ständerna förmodligen varit 
villiga att däråt offra. Som bekant var deras tid, utom 
av vanliga riksdagsärenden, strängt tagen i anspråk dels 
av allehanda politiska frågor, dels av enskilda besvär och 
befordringsmål, som lågo ståndens ledamöter varmt om 
hjärtat. Under sommaren och hösten var även riksdagens 
snara avslutande alltjämt å bane, varigenom ständernas 
lust att befatta sig med det omfångsrika betänkandet 
ytterligare minskades. I vad mån slutligen de kostnader, 
som reformernas genomförande dragit med sig, verkat 
avskräckande, kan jag ej avgöra. Deputationen hade utan 
tvivel gjort klokare i att dela betänkandet i flere och 
endast beröra ett ärende i varje. Nu blev det endast ett 
1 Prästest. prot. 12 dec.; borgarst. prot. 11 dec. 1747. 
* Bondest. prot. 21 aug. o. 14 dec. 1747. 
3 R. St. brev av 14 dec. 1747. Riksdagens skrivelse åtföljdes av 
finska deputationens betänkanden av d. 29 jan. och 9 juli 1747. 
* Civilexp. reg. 10 maj. 1748. 
Bidrag t. känned. af Finl. 
