237 
åsyftade ändamälet, men ständerna ansago sig icke kunna 
bevilja de medel, som varit nödiga for att i större omfatt- 
ning realisera planen. Likväl tyckes under de följande 
tiderna en immigration till Finland från Sverige hava 
ägt rum!. A andra sidan hade riksdagen, såsom tidigare 
nämnts, borttagit en del av de svåraste hindren för en 
starkare folkökning genom att i större utsträckning än 
hittills tillåta hemmansklyvning och genom stadgandet, 
att bonden på sitt hemman finge hålla så många av sina 
barn han ville?. Dessa förordningar kommo naturligtvis 
även jordbruket till godo, synnerligast som de genom 
klyvningen uppkomna nya hemmanen icke skulle åläggas 
ny skatt utan endast erlägga sin andel av den gamla. 
Detta stadgande stod i överensstämmelse med vad de- 
putationen föreslagit i avseende å de nya hemman, som 
skulle anläggas på byarnas allmänningar. 
I syfte att befrämja folkökningen hade deputationen 
framställt sitt förutnämnda förslag att underlätta ingående 
av tidiga giftermal?. Äfven justitiedeputationen hade 
uppsatt ett betänkande rörande denna angelägenhet”. Be- 
tänkandet godkändes av ständerna, som beslöto att jord- 
ägare eller innehavare av: torp finge ingå äktenskap i 
Finland samt Öster- och Vesterbotten vid 18 år och i 
det övriga riket vid 19 år. Tillstånd till sådana äktenskap, 
som förut endast kunnat beviljas av konungen, kunde 
nu givas av häradsrätten °. 
1 Koveros. 82. Jmfr även I s. 119 not 1 och II s. 173 ff. 
2 Förordningen av d. 30 juni 1747. Modée III s. 2391. 
BeSemllirs; 206. 
4 ~R. 0. A. prot. 17 okt. o. 5 dec. 1747 (XVI s. 587, XVII s. 198). 
5 Förordningen av 18 mars 1748. Modée IV s. 2666. 
Nat. o. Folk, H. 74, N:o 1. 
